- Hronika
- Kolumne
-
Radio
- Izdvajamo
-
Emisije
- Novosti dana
- Dokumentarni program
- Pop top
- Europuls
- Zrno po zrno
- Radio ordinacija
- Kulturna panorama
- Zelena priča
- Epoleta
- +382
- Spona
- Svijet jednakih šansi
- Matica
- Život po mjeri čovjeka
- Link
- Izokrenuti svijet
- Koracima mladih
- Moja profesija je...
- Sportski program
- Kulturno-umjetnički program
- Koracima prošlosti
- Naučno-obrazovni program
- Muzički program
- RCG
- R98
- Programska šema
- Trofej Radija Crne Gore
- Frekvencije
- Radio drama
Kolumne
16. 08. 2024.
06:59 >> 06:58
Čitaj mi:
STAV
Apel
Beogradska ulica, ispod Gorice, popodne. Oduvijek je bila i danas je najljepša, najintimnija i najotmenija ulica Podgorice, odnosno Titograda. Zadržala je svoju nekadašnju poetiku, smirujuću i četinarsku skrivenost. Mjesto susreta brdašca Gorice i te rezidencijalne, kasno-komunističke arhitekture iz vremena kada je već polako počela da se raslojava jedna nova elita, pozno-socijalistička.
Tu je nekad stanovao Veselin Đuranović, društveno-politički radnik SFRJ i SR Crne Gore i junak socijalističkog rada, a u jednom periodu vršio je dužnost predsjednika Predsjedništva SFRJ. Ali, tadašnja društvena elita, kao što nam to i Beogradska ulica veoma jasno i deskriptivno saopštava, imala je mnogo više smisla za estetsko od današnje, a o čemu sam skoro pisao u tekstu o prekomoračkoj zgradi stare vlade.
Ugodno je šetati ovom čarobnom ulicom, pogotovo njenim prvim dijelom, pored neobične zgradice koju je projektovao, kako kaže gradska legenda, naš čuveni arhitekta Tupa Vukotić, a ona zaista odiše nekom osobenom i opsjenarskom izražajnošću. U nastavku nailazimo na dragulj moderne titogradske arhitekture, zgradu Crnogorske akademije nauka i umjetnosti, i naravno na divne zgrade “francuzice".
Poseban utisak ostavljaju nam u zelenilu ušuškane private vile, a neke od njih su i impresivan primjer modernističke arhitekture pedesetih i sedamdesetih godina. To i jesu najljepša zdanja u našem gradu, uz prekomoračka Dva sanduka, Galeb, Hotel Podgorica... Te svedene i nepretenciozne objekte posebne ljepote uvijek asocijativno i nostalgično vežemo za Podgoricu iz komunističkog eksperimenta.
Beogradska ulica za Podgoricu je isto što i bajkovita Užicka ulica na Dedinju, uz sve napetosti i diskrepance koje stanuju u ovom poređenju. Ali za razliku od naših predaka koji su gradili nestvarno lijepe seoske cjeline, kasnije i komunista, o čemu sam do sad pisao, mi danas nemamo ni smisla, ni zahvata, ni potrebe za lijepim. Zato i sasvim neopaženo prolazi u javnosti skrnavljenje Beogradske ulice, koje se nesmetano odvija zadnjih nekoliko mjeseci, i ovaj tekst je moja skromna podrška maloj grupi građana i stanara iz te apstraktne ulice borova koji se bune neprimijećeno i za svoj groš. Znam, građevinski kapital je mastodont i istrebljivač koji gazi sve pred sobom, urušava i korumpira u cilju rasta i širenja… Pogotovo je takav ako nema nas.
Коментари0
Остави коментар